memorijalni centar
Historijski izvinjenje za zločine Handžar divizije: “Njihova djele ne govore u naše ime”
![emir suljagić](https://fokuscdn.b-cdn.net/wp-content/uploads/2023/07/PXL_100722_94559888-1080x567.jpg)
“Oni koji su služili u 13. Waffen SS diviziji ili bili sluge ustaškog režima Nezavisne Države Hrvatske, nisu to činili u ime našeg naroda. Njihova djela ne govore u naše ime ni danas”
U Memorijalnom centru Srebrenica održava se konferencija o kolektivnom sjećanju uz prisustvo predsjednika Svjetskog jevrejskog kongresa Menachema Z. Rosensafta i drugih zvanica. Direktor Memorijalnog centra Srebrenica – Potočari Emir Suljagić, obratio se na konferenciji, i u svoje ime, i u ime funkcije koju obnaša uputio je historijsko izvinjenje Bošnjaka zbog zločina Handžar divizije tokom Drugog svjetskog rata.
Obaveza prema historiji
“Nemam nikakav službeni mandat – osim direktora Memorijalnog Centra Srebrenica – ali osjećam duboku potrebu da na ovom mjestu kažem sljedeće: Prije osamdeset godina jedan dio mojih sunarodnika stavio se u službu njemačke nacističke ideologije i naudio vama, vašem narodu, vašim očevima i majkama, djedovima i bakama. Ja vam se zbog toga izvinjavam i nadam se da ćete u vašim srcima naći mjesta za oprost. Činim to ovdje, na mjestu koje predstavlja gravitacioni centar svih naših stradanja u dvadesetom vijeku iz dva razloga. Prvo, zato što želim da pokažem da nijedna historija nije elegantna: svaka je grbava i krivudava, ali nemamo izbora nego je prihvatiti. Drugo, zato što vam se obraćam u ime potomaka, djece i unuka generacije Bošnjaka koja je ubijana sa identičnim ili sličnim motivom devedesetih zbog kojih su vaši preci ubijani četredesetih godina prošlog stoljeća: zbog kože s kojom su se rodili”, rekao je Suljagić.
Kazao je da osjeća obavezu prema historiji da kažem sljedeće:
“Oni koji su služili u 13. Waffen SS diviziji ili bili sluge ustaškog režima Nezavisne Države Hrvatske, nisu to činili u ime našeg naroda. Njihova djela ne govore u naše ime ni danas. Naš narod i zemlja su bili porobljeni i pod okupacijom, naš glas je bio ugušen. Ako je neko imao pravo da govori u naše ime, to su bili bosanskohercegovački partizani i antifašisti poput Fadila Jahića, Pašage Mandžića, Avde Hume i brojnih drugih. U naše ime je govorio Derviš Korkut, koji je rizikovao svoj i život svoje porodice da spasi najvažnije što jedan narod može imati – pamćenje o sebi – kada je od nacista sakrio Hagadu”, naveo je Suljagić.
“Holokaust je jedinstven zločin”
Izvinio se i zato što se, kako je rekao, u BiH danas “drže mise zadužnice za ubice Jevreja iz vremena Holokausta; što se grade groblja za domobrane i ustaše i krvavo cinično nazivaju „grobljima mira“; zato što u BiH Jevrej ne može po Ustavu biti predsjednik”.
“Ali, uistinu nije moje mjesto da to činim. Ukazujem na to zato samo da bih potrcrtao koliko su, rječima Hanne Arendt, tokovi ‘podzemne historije’, još uvijek snažni. Holokaust je jedinstven zločin. Dajem sebi slobodu, međutim, da kažem da smo mi devedesetih godina prošlog vijeka čuli i vidjeli eho holokausta: u logorima, logorima za silovanje, masovnim grobnicama, prisilnom preseljenju i fizičkom uništenju svakog traga da smo ikad živjeli u ovoj zemlji. Hvala vam, dragi prijatelji, što ste nam pružili ruku i što želite da zajedno sa nama gradite ovaj most između dva iskustva, dva naroda, most važniji od svih nas zajedno”, rekao je Suljagić.
Obratio se i bosanskohercegovačkoj javnosti, rekavši da je prošlo trideset godina od početka genocidnog napada.
“Trideset godina kasnije nemamo nijednu garanciju, osim vlastite volje i sposobnosti, da nećemo ponovo biti izloženi masovnom i sistematskom nasilju zbog toga ko smo i šta smo. Ne postoji nijedna institucija, osim Memorijalnog centra Srebrenica, koja je posvećena čuvanju sjećanja, podizanja svijesti i prevenciji budućeg nasilja. Trideset godina nakon genocida mi još uvijek pregovaramo o uslovima pod kojima možemo biti prihvaćeni kao Evropljani. Trideset godina kasnije, nismo riješili nijedan egzistencijalni imperativ. Trideset godina kasnije, kada našu djecu biju u Bratuncu – pet kilometara odavde – biju ih u ime Srebrenice”, kazao je Suljagić.
Trideset godina kasnije, dodaje Suljagić, mi smo ponovo na vjetrometini.
“Dok se borimo, živi smo”
“Dobra je vijest da se borimo. I sve dok smo u borbi, živi smo. Ali, molim vas da imate na umu za šta se tačno borimo: doslovno za svaku riječ, svaki koncept, pojam, za pravo da svojim riječima, riječima koje mi izaberemo opišemo naše vlastito proživljeno iskustvo. To se pravo nalazi u temelju jednog drugog prava – prava na postojanje. Nismo ni prvi, niti ćemo nažalost biti posljednji koji će morati preći taj put. Mi u tom procesu moramo voditi glavnu riječ. Ovaj put se historija neće ponoviti: Mogu slobodno reći da su četrdesete godina dvadesetog vijeka za Bošnjake bile podjednako smrtonosne ili smrtonosnije od devedesetih godina. Ali, one su danas fusnota. Najmanje desetine hiljada naših predaka, njihovi životi, njihove nedočekane budućnosti – fusnota”, istaknuo je Suljagić, dodajući:
“Mi odbijamo da budemo fusnota. Mi odbijamo da naše iskustvo bude smješteno na margine evropske historije. Mi odbijamo da živimo u istorijskim tišinama. Jer, ako je nešto, naše iskustvo je – evropsko. Ova konferencija posvećena je kolektivnom pamćenju. To je proces, proces koji traje dugo i koji uključuje identifikaciju i selekciju činjenica i njihovo smještanje u historiju ako je ikako moguće što bliže i što vjernije onome što se zapravo dogodilo. Ono što mi donosimo u taj proces više niko neće i ne može ignorisati: to su naša iskustva, naše riječi, naše slike, naše historijske slike”.
Na kraju je poručio: “Mi smo danas ovdje da govorimo. Postoji samo jedan veći zločin od samog čina zločina: to je kada se o zločinu šuti. Mi nećemo da šutimo.”